EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
ØNSKESTJERNEN
-Det finnes ingen luft her. -Hva er det som skjer?
Så stasjonen var ubemannet?
Ifølge plantegningene har den en oksygengenerator.
Kanskje det, men stedet er uansett et vakuum. Det er ingen her.
Hvis den er ubemannet, er det noen som styrer den fra jorden?
Stasjonen har ingen kontakt med jorden.
Da må vi anta at stasjonen er helt uavhengig.
Det vil si at mikrodronene blir spredt automatisk.
Pokker!
Hva er det, 002?
Skittstøvel! Han er overalt!
Jeg går ikke i samme felle to ganger!
Pokker!
Jeg må holde ham unna 009 og 004!
Hva skjer?
Forsyningsoperasjonen er ferdig. Stasjonen endrer kurs!
Den endrer kurs.
Om 15 minutter
vil fartøyene med mikrodronene nå droppunktet.
Bare 15 minutter?
Ta det med ro. Aller først må dere finne oksygen.
Jeg skal finne oksygengeneratoren.
004, dra til kontrollrommet.
Mottatt!
-Hva er dette? -Tilbakevendingskapsler.
Så mikrodronene er inni disse?
Ja. Hvis de blir sluppet ned, vil menneskeheten falle.
-003, vis meg veien. -Mottatt.
003, er du sikker på at dette er riktig?
Absolutt.
Herfra kan du koble fra moduler og kontrollere resten av stasjonen.
Det kan godt hende, men hva skal jeg gjøre?
Ingen konsoller eller monitorer?
Så den ble ikke designet for manuell operasjon?
Det må finnes en datamaskin som kontrollerer stasjonen.
Hvis jeg kan overta den...
Hvordan skal du gjøre det?
Skal vi se... Hvis dette samsvarer med plantegningene, bør det være her.
009 her. Jeg er fremme ved modulen.
Ja, det der er oksygengeneratoren.
Greit... Apparatet er på, men det kommer ikke ut noe oksygen.
Vi har ikke tid til å gruble. Får du frigitt oksygenet?
Det er ingen tvil om at det er oksygen her.
Ikke gjør det, 009!
-Apparatet inneholder rent oksygen. -004? Kan du se meg?
Ja, jeg har overtatt stasjonen.
Bli der. Jeg skal sende luft til deg.
Hva sier du?
Det er mindre luft enn på toppen av Mount Everest,
men det bør holde for oss to.
Ja. Hvordan klarte du å overta kontrollen?
Vær så snill. Jeg kan når jeg vil.
Skjønner. Så du har koblet deg til direkte?
Dette er kjappere og bedre enn å knote med apparater.
Hvis du har kontroll over stasjonen, kan du vel endre kursen?
Jeg gjør det nå, men det tar litt tid.
Det ser i hvert fall ut som at oksygenet fra det apparatet
blir sendt til sentralmodulen.
Hva?
Mener du at det kan være noen der?
Jeg er ikke helt sikker,
men hvis det er en kontrollør der, må vi sjekke det.
Skjønner. Jeg skal ta en titt.
Mottatt. Jeg kobler fra alle de unødige modulene.
Kobler fra solcellepanel én og to.
Frakobling bekreftet.
-Panel tre og fire blir de neste. -Mottatt.
Jeg begynner utkoblingen av paneler tre og fire.
002, vi har fått oksygen.
Greit! Jeg kommer straks!
Lettere sagt enn gjort.
Beregner du bevegelsene mine så du kan avskjære meg?
Kom tilbake!
Du slipper ikke unna!
Hvis du vil inn, må du komme deg forbi meg først!
Jeg har stengt av strømmen i modul tre. Nå stenger jeg skottet.
Kom det som et sjokk, 004?
Du trodde visst at du hadde overtatt stasjonen,
men det var jeg som infiltrerte den.
Jaså? Klarer du fremdeles å stritte imot?
Hvor lenge vil det vare, mon tro?
Hva er det, 004?
Den stemmen tilhører 009, eller hva?
Hva?
Jeg skjønner. Dere kyborger har kommunisert via hjernebølger.
Hvem er du?
Steven Archimedes.
Nei, jeg burde vel heller kalle meg "Professor".
Professor.
Siden dere har reist så langt, vil jeg invitere dere til rommet mitt.
-Hvor er du? -Jeg er her.
Det er mange år siden forrige gang jeg snakket rett til et menneske.
Så du er Professoren?
Hvor mye oksygen har 002 igjen?
Nesten ingenting.
Jeg er snart tom for både oksygen og drivstoff.
I dette tempoet vil jeg...
-Kameraten din er dumdristig. -Mener du 002?
Han skal visst bruke det flyvende vrakfeltet til å knuse terminalen min.
Det hadde vært det rene selvmord.
Med min regnekraft blir det bare barnemat å unngå vrakdelene.
Det var visst for enkelt.
Du er kanskje et mattegeni, men du kan ikke spore mange samtidig!
Du store min.
Jeg lurte på hva han ville finne på, men han nøyer seg visst med uavgjort.
-Så skuffende. -Du tar feil.
Han gir aldri opp. Han er 002!
Din regnekraft mot min fart. La oss se hvem som er kjappest!
Klar, ferdig...
...gå!
Jeg har brukt opp både oksygenet og drivstoffet.
Resten er opp til deg, Joe.
Kan det der kalles en seier?
Jeg mistet bare én enkelt terminal. Det er typisk for dere mennesker.
Ble ikke dere også født av den samme menneskearten?
Det er sant. Vi ble født av mennesker.
Men vi er ikke mennesker.
Sier du at dere er videreutviklede mennesker?
Tja...
For å være ærlig, så er jeg ikke helt sikker.
Vi har sameksistert med mennesker siden før historiens begynnelse.
Hele begrepet om historie
var faktisk noe vi ga dere mennesker.
Dere ga det til oss?
Ikke bare historie.
Kunnskap. Økonomi. Religion. Styreformer. Ideologi.
Vi ga dere alt sammen for å påvirke deres utvikling.
Men det kan virke som at vi har skjemt dere bort.
Menneskeheten har satt seg en kurs som er i strid med våre intensjoner.
Det trengs enkelte rettelser.
Er det derfor dere vil slippe ut viruset?
Denne planen vil også gagne menneskeheten.
Med mindre vi gjør noe, vil den snart dø ut.
Det er ikke sant!
Innser du hva du gjør, 009?
Hvis du skyter meg, utrydder du alt håp for menneskeheten.
Har du glemt det? Hvem var det som slapp deg inn i dette rommet?
I oldtiden reagerte mennesker som oppdaget våre krefter,
på én av to måter.
Noen tilba oss, og andre levde i frykt for oss.
Blant de sistnevnte var det noen som forsøkte å utrydde oss.
De kjørte staker gjennom hjertene våre, halshugde oss
og skjøt sølvkuler mot oss.
Det er ikke alt som gir mening, men vi er levende vesener.
Det er mulig å drepe oss.
Vi måtte derfor beskytte oss selv, slik vi gjør nå.
Så De velsignede er i stand til å føle frykt?
Det er noe vi kan utnytte.
004... Hvordan unnslapp du min kontroll?
Får du panikk?
Jeg vet ikke hvor lenge du har levd,
men jeg er flinkere til å kontrollere følelsene mine.
Så taus du ble. Jeg må ha truffet et ømt punkt.
Jeg har ingen følelser.
Dermed kan jeg ikke føle frykt.
Professor, av alle De velsignede jeg har møtt så langt,
er du den mest emosjonelle.
Hjernebølgene hans svekkes. Fortsett sånn.
Fortsett å egge ham opp, 009!
Du kom hit for å avsondre deg fra alt som kan såre deg.
Du flyktet inn i dette burets trygghet.
Sannheten er at du er redd for mennesker, Professor.
Feil.
Nå har du sjansen!
Gjør det, 009!
Stasjonen har normale forhold igjen.
Jeg begynner den siste frakoblingen.
Mottatt.
Hva velger du, Professor?
Jeg kan fortsatt redde livet ditt.
Jeg frykter ingenting. Selv ikke døden.
009, kom deg til luftslusen!
002 kalkulerte banen sin da han kolliderte med vrakrestene,
for å komme seg tilbake til stasjonen.
Man skulle ikke trodd det, men han er en skikkelig gluping.
Hvordan går det med 002?
Han har begrenset oksygenbruken ved å gå inn i søvnmodus.
Så snart han får luft, bør han våkne opp.
Jet!
Du våger ikke å vekke meg med et kyss, Joe.
Frakoblingen er ferdig.
Jeg har avbrutt utskytingen av mikrodronekapslene også.
Nå må vi bare starte hovedmotoren og komme oss ut.
-004, du bør komme deg hit. -Vent litt.
Noen prøver å ta kontroll over stasjonen.
Hva? Er Professoren fortsatt i live?
Han har lignende krefter, men det er en annen av De velsignede.
Jeg merker ingen nøling hos ham.
En annen av De velsignede? Hvor er han?
Jeg merker ingen tegn til en slik person på stasjonen.
Ikke si at det kommer fra jorden?
Pokker! Må vi begynne helt på nytt igjen?
Nei, vi er klare.
Vi må starte motoren før han tar over, og så må vi nå unnslipningshastighet.
Det stemmer. Da vinner vi!
Jeg plotter inn kursen før jeg kommer til dere.
Mottatt. Sett i gang, 004!
Kan dere to sjekke rømningskapselen?
Vi vil helst unngå å brenne opp.
-Alt ser greit ut. -Ja.
Det er godt å høre.
-Hei! -004! Hva er det som skjer?
Jeg kan ikke dra herfra nå.
Hva skal det bety?
Så snart jeg kobler meg fra,
vil denne personen ta kontroll over stasjonen.
Hvis det skjer, vil han ikke bare endre kursen igjen.
Han vil også starte utskytingen av mikrodronene.
Dessuten har jeg allerede bestemt meg for å styre stasjonen til siste slutt.
Vent! Jeg kommer til unnsetning!
Tiden er ute.
Men da vil du...
På gjensyn.
Ikke gjør det, 004! Det må finnes en annen utvei!
Det gjør det ikke. Så enkelt er det.
Heinrich!
Tekst: Aleksander Kerr